מגיע לפגישה בפלורנטין, חוטף יריקה לכיווני וצעקה "תלך מפה מתנחל". מצד אחד, 10 נקודות על הזיהוי, מצד שני אם זה היה קורה לתל אביבית ביצהר זה היה פותח מהדורות.
כולם מתעכבים על תוצאות הפריימריז בליכוד ולכן זה לא הודגש מספיק. אז תעשו לי טובה ותהדהדו את זה לכולם כי אני לא יכול לצרוח לבד
יהודי נרצח על ידי שב"ח פלסטיני שגנב רכב ונסע בפראות ונגד כיוון התנועה למרות שאף אחד לא רדף אחריו, בפיגוע תעבורתי על כביש 5 סמוך לראש העין.
צילום: TPS
רק דבר אחד, אני מבקש.
רובנו לא הלומי קרב! הלום קרב הוא מי שקפא באמצע, ולא תיפקד. אני וחברים רבים, תיפקדנו כמו שצריך, רק הכל "חוזר אלינו" וצף. זה פוסט טראומה, ולא הלם קרב. רוצים להגיד את המילים בעברית? "תסמונת דחק".
אל תקטינו אותנו, ואת מה שחווינו והותיר צלקת בנפשנו.
#PTSD
ואז אני קולט מישהו עם מראה קטנה הדבוקה לו לנעל תוך שהוא מנצל את הצפיפות של הרכבת הקלה ונעמד ליד אישה בחצאית קצרה. הליכה של מטר לקבוצת טירוני מג"ב. והופ מעצר ראשון שלהם, אחת הטירוניות גם ניגשה לאישה בצורה יפה ונעימה והסביבה לה מה קרה.
וואלה נראה לי פתחתי את השנה בטוב.
בשביל הילד ברחוב זה היה עכשיו* נפץ של פורים.
בשבילי זה היה הרימון הלם האחרון שנשאר לנו. ועכשיו אני מותקף, וכלום לא נותר לי להגן על עצמי. והחדר שלי, הנקי והמסודר התמלא גז מדמיע ועשן צמיגים בוערים. ודומיית הלילה הופרה והראש גדוש בצעקות ורחשי קשר.
*לפני 40 דקות, רק כעת יכול לכתוב.
כמה תופתעו לגלות שהמח"ט שאסר עלינו שוב ושוב פתיחה באש חיה לעבר המחבלים באירוע בו נפצעתי, זאת למרות תחנונים רבים שלנו שאנחנו בסכנת חיים וכבר נגמר לנו כל האלפ"ה טרם אירוע הפגיעה בי. הוא יהודה פוקס?
אני אהוד.
נפצעתי בינוני במהלך פעילות מבצעית בחברון, כי הקפדתי על הוראות פתיחה באש השגויות שניתנו לי, למרות היותי נתון בסכנת חיים יחד עם הכוח שלי עוד טרם הפגיעה בי.
בפרספקטיבה מאוחרת גם אני פחדתי בתת המודע שלי מחקירה יותר מאשר כל הבלאגן שהיה סביבי, לבסוף מחבל המשויך לחמאס פגע בי.
בשעה הזו לפני 15 שנה. היינו בגל מעצרים לסיכול טרור. לא ידעתי אז ש12 וחצי שעות אח"כ, אשכב פצוע על המדרכה האפורה בשלאלה הקטנה כשכל האלפ"ה של הכוח שלי כבר נגמרה, ולא מאשרים אש חיה לפגוע במבקשים רעתנו. שהמחבל ינסה לפגוע בי שוב כשאני מוטל מתחתיו. חסר אונים. וישאיר את הנשמה שלי, אצלו.
לקבל הודעה על פיגוע.
להתחיל לעבוד.
להוציא צלמים לזירה.
לשאוף לכמה שיותר מידע.
ואז, המידע נותן לי סטירה.
זה מישהו שאני מכיר.
וצריך להמשיך ולעבוד. כי ככה זה. והדמעה חונקת.
אני "חייב" לדעת בגלל תפקידי ועבודתי. ולא בפעם הראשונה, נכווה קשות.
אתם, אל תפיצו שמות לפני שהותר לפרסם.
אבא שלי הוא המתנחל שבשעה האחרונה מבצע החייאה על פעוט פלסטיני שנפגע מירי מחבלים שרצו לפגוע ביהודים סמוך לישוב בו גדלתי.
מגיל אפס ראיתי אותו יוצא בכל עת שמישהו נצרך לסיוע מבלי להביט לאחור וללא הבדל דת גזע ומין. גם הערב יצא כאשר הירי נשמע. לו אני חייב את כל שאני יודע על הצלת חיים.
לזכרו של ב', שנפצע יחד איתי בפעילות מבצעית בחברון. חזר ליחידה אחרי 3 ימים בלבד, ללא טיפול נפשי או הפוגה, ושבועיים לאחר תום שירותו בצה"ל, נפשו לא עמדה לו יותר, ושם קץ לייסורי הפציעה.
את הסיפור שלו, לא תמצאו בין דפי היזכור.
פגשתי הערב במפתיע מישהו שהיה ממש מוכר לי, שעה ארוכה בחנתי אותו במבטים ולא הצלחתי להיזכר מהיכן.
בסוף ניגשתי ושאלתי אותו היכן נדקר ומתי.
צדקתי. ב2015 כחייל נדקר בצוואר בפיגוע ואני החובש שהגיע ראשון. עצרתי דימום והגדרתי אותו קשה. בטנ"צ כבר איבד להם הכרה.
זכיתי שהוא חי והכל טוב.
מסתבר שיש כאלו שחושבים שכנראה אסור שיהיו לי ילדים.
----
סעמק, בשביל אזרחים כאלו נפצעתי? היא חיה בסטיגמות, להתעלם. אני יודע. אבל זה עדיין מפיל וכואב עד כדי צביטה בקרעי הנשמה שנותרה לה.
באלפי אירועים הייתי.
מעולם לא נתקלתי בכזו אטימות וזילות כבוד המת, חלפו כ6 שעות מהתאונה בלי אישור מהמשטרה לצוותי זק"א לטפל בגופה המוטלת למרגלות הרכב.
ובנוסף, נראה כי משפחת סנדק שמבקשת לקבור את בנה עוד הערב, לא תקבל את מבוקשה מהמשטרה.
סא"ל במיל', ד"ר אבי הרלב ז"ל.
נמצא הלילה ביער להב ללא רוח חיים, במדי צבא ודרגות כאשר הוא ירוי.
ד"ר הרלב היה מנהל המחלקה להפרייה חוץ גופית בבית החולים ברזילי.
פרטי הארוע נחקרים על ידי גורמי הביטחון. אך כבר בשלב זה ברור שהוא אבידה ענקית לעולם הרפואה הישראלי. יהי זכרו ברוך.
קשה לי להאמין שמי מהמפגינים או יוזמי מיצג ארונות הקבורה כעת מול הבקו"ם, סחב אי פעם ארון שכזה.
כמי שהרים ארון. כובד משקלו מונח על הכתף, וקדושתו אופפת את המחשבה גם שנים אחרי.
יש עוד דרכים (ועוד מגזרים) לקרוא לשוויון בנטל, מבלי לפגוע בקדושת השכול.
עצוב לי.
צילום: יוסי זליגר/TPS
הלב שלי שותת דם.
העיניים שלי זולגות ללא הרף.
האף שלי מריח את הבנזין והעשן. מבקבוקי התבערה והצמיגים הבוערים בחברון, ומגופו של אח לנשק ולמלחמה שהצית עצמו בפתח תקווה.
תזכרו: אין פרוטזה לנפש קטועה. ועכשיו תמשיכו עם הזיקוקים שלכם ביום העצמאות.
אני לא אעלה כאן את התיעוד הקשה לצפיה. אבל שתדעו.
במהלך הפינוי הבוקר בגבעת מעוז אסתר הסמוכה לכוכב השחר, כוחות המשטרה הרסו את בית אחד המשפחות על כלב השייך למשפחה שהיה קשור בחצר הבית.
כתוצאה מכך הכלב נקבר בין ההריסות ונהרג.
___
מי שלא מרחם על בני האדם, אולי שירחם על הכלב. אולי?
יצחק היקר, חבר ועמית.
כמה חיבוקים נתנו אחד לשני אחרי אירועים קשים. וכעת, לא הייתי שם בשבילך. ליבי קרוע בכאב.
דמים בדמים נגעו.
ביתך הוא מול בית משפחת בלטה בו יושבים כעת שבעה על בנם, הלוחם נריה הי"ד שנהרג בעזה. מה חשבת לעצמך כשיצאת מהבית הבוקר, והסתכלת עליו?
הי"ד.
--
צילום: TPS
אז מה אם אני נכה צה"ל שנעזר במקל להליכה בגלל שרשת העצבים בברך שלי נדפקה לצמיתות ואני סובל מכאב כרוני? אסור היה לי להתיישב על כיסא פנוי בתור לבית המרקחת בסופר פארם, כי ליד הכיסא עמדה גברת בהריון.
אז אנשים העירו לי בקול ועברתי בשקט לכיסא פנוי אחר שממוקם כ15 ס"מ מזה שפיניתי בשבילה.
ההנחה הזו, של רבים כאן, שאני משקר. היא יותר ממדהימה. אין בליבם של המוציאים את דיבתי אפילו ספק קל שמקרה כזה יכול להתרחש בשכונה (שאני נמצא בה לפחות פעם בחודש), ועכשיו תגידו שאם הייתי בחורה שספגה הטרדה מינית זה היה סביר בעינכם יותר.
זה קרה.
כוחות צה"ל בעוטף עזה, רגע לפני הכניסה להמשך התמרון הקרקעית.
הדגל הכתום שקופל אז, לפני 18 שנה אל תוך הכיס. ונשמר לעת פקודה. נשלף ונתלה על האנטנה של הטנק. "גוש קטיף, לנצח נצחים".
הגיע המועד.
____
צילום: איתן שויבר/TPS
כל הזכויות שמורות
עכשיו כשנראה שהקורונה מתפוגגת אט אל לעבר הגל השני, זה זמן טוב לספר לכם שבאחד המקרים בהם המתנו להורדת חולה ליד דלתות האמבולנס הפתוחות, הגיעה אמא עם תינוקת וביקשה שנרשה לה לזחול על ריצפת האמבולנס כדי להיחשף לקורונה ולקבל "חיסון טבעי".
הסברנו לה שאנחנו מחטאים היטב, ואיימנו ברווחה.
תג מחיר בבנימין.
פורעים פלסטינים הגיעו לחלקות חקלאיות הסובבות את החווה החקלאית בנחל שילה ועקרו למעלה מ250 עצים.
לחווה, בבעלות חבר שלי, נכה צה"ל קטוע רגל שנפצע במהלך לחימה בסג'עייה בצוק איתן כלוחם בגולני ויחד עם אשתו וילדיו מתגוררים במקום, נגרם נזק של עשרות אלפי שקלים.
צילום: TPS
אדם שיקר לי, לא הצליח להגיע לטיפול קבוע בתל השומר המוגדר כטיפול מציל חיים, ידע שיהיו חסימות, יצא מוקדם, בנה מסלול עוקף לפי המפה המתעדכנת שפורסמה. ונסיעה שהייתה אמורה להיות 20 דקות, הפכה ללמעלה משעה וחצי בפקקים וסיבובים.
מעולם לא הותר לאף קהילה, לתקוע כך את כל הארץ.
דמוקרטיה.
משהו ששווה להתעכב עליו בציוד שנתפס אצל המחבל היום בבנימין: סרטי השאהיד שנמצאו, הם של "גדודי חללי אל אקצא", הזרוע הצבאית של הפת"ח, שהוא ארגון הטרור של הרשות הפלסטינית. זה לא "חמאס ששוב מבעיר את השטח". הפעם הטרור מוכוון על ידי הרשות הפלסטינית עצמה.
צילום: TPS - כל הזכויות שמורות.
לפי מה שרץ עכשיו בקבוצות הוואטסאפ בשומרון, הקסדות של
@Eran_Efrat
עשו זאת שוב.
פגיעת כדור אקדח בקסדת לוחם שהותקל ממש לפני דקות אחדות בפיגוע הירי בדיר שרף בידי מחבל. המחבל חוסל, הלוחם ללא שריטה.
___
לצערי אינני יודע קרדיט על הצילום, אשמח לתת למי שצילם.
זה כל כך מובן מאליו, עד שלא מזכירים את זה, ובגלל זה אכתוב זאת.
בין המחפשים אחר הילד קיעס אבו רמילה ז"ל, היתה קבוצה לא קטנה של מתנחלים מגוש עציון וקריית ארבע, המתנדבים ביחל"צ עציון-יהודה, שהגיעו כבר בשעות המוקדמות של הלילה והחלו בסריקות תוך הצבעה על מאגר המים כ"חשוד", עד לאיתורו.
ברוך דיין האמת.
המורה שלי, המאסטרו, האורים והתומים שלי. צלמת העיתונות מס' 1 בישראל, זו שלימדה אותי להתמצא בשטח, להשיג מקורות ולהיטמע בכל סיטואציה.
מירי צחי זכרה לברכה, השיבה את נשמתה לאחר ייסורים רבים.
תקשיבו.
אני יודע שאתם מעטים, אבל אנחנו חייבים אתכם.
אם אתם בני 18-65, בריאים, לא נמצאים בבידוד. לא שהיתם בחו"ל בתקופה האחרונה ולא נחשפתם לחולה מאומת. אתם יכולים להציל שלושה אנשים.
בואו לתרום דם בתחנות מגן דוד אדום. זהו חסד, ללא חסר.
כל מנת דם מצילה לפחות שלושה אנשים.
רטווטו.
צייצתי אמש על אח של חברה שנפל ואין לי מושג איך לנחם אותה כי מה אפשר להגיד אחרי שבערב שבת סיימנו התכתבות עם סמיילי צוחק?
מחקתי, כי כבר שלחתי לה הודעה, ובינתיים הלילה והבוקר שני חברים שלי נפלו. ואני צריך לנחם את עצמי, ולא מוצא מילים בשבילי.
שיימינג כזה, אתם חייבים לשתף:
עם הוודע היקפן הגדול של החסימות והאנשים התקועים בדרכים
@hillelmaeir
יצא מביתו בקדומים שבשומרון, העמיס על האופנוע כמה וכמה שישיות של מים, ונכנס ללב הפקקים בכביש החוף הלוך ושוב יקום-פולג, וחילק מים לנהגים ולנוסעים הנצורים ברכבים
עד השעה 3 בבוקר(!).
ב', בחור יקר שהכרתי רק אותו יום. כשפינו אותנו יחד לסורוקה. לא שרד.
חצי שנה לקח לו. והחליט שדי. נמאס עם החלומות והסיוטים. השתחרר מהצבא וחיפש את השקט, ולצערי מצא אותו בעזרת חבל ועץ.
ליבי איתו. בכל יום. גם הוא, על הנפש שלי.
#PTSD
זהו?
נגמר המשחק? אפשר כבר להוריד אתכם לקרקע המציאות ולספר לכם שבזמן שצרחתם היה פיגוע ירי בסמוך לשאנור בצפון השומרון?
7 פגיעות נספרו על האוטובוס ממוגן הירי. בנס, אין נפגעים.
כל לוחמי צה"ל וחייליו, מונחים בפקודה שלא לאכול, לא לשתות ואף לא לעשן בכל ימי צום הרמאדאן כאשר הם בעמדות ובמחסומים בכדי לא לפגוע ברגשות מסלמים שאולי יראו אותם.
בפלוגות שיש בהם חייל מסלמי, ארוחות הבוקר והצהריים נערכות בצנעה, כדי לכבד.
אבל שבוע אחד בלי חמץ בפרהסייה? פיד תלונות.
"משורה משחרר רק המוות"
יליד ירושלים, לוחם חירות ישראל, אוהב הארץ והשפה העברית, מורה ומחנך.
בשעה בה הכריזו בבית הכנסת כי טובה הארץ מאד מאד, נתבקש סבא לכס עליון. הלוויה תתקיים הלילה בבית העלמין סגולה.
לדוד, ברוך ה' צורי.
בקבוצות של החברים מתארגנים לנסוע ללוד. לפחות שני חמושים ברכב, מזכירים להביא ביגוד נוח ומים. שואלים למי יש שכפץ ומי יכול לתת קסדה.
אזרחים גייסו עצמם בצו 8, להגן על בתי יהודים. על הרכוש שברחוב אפילו לא מנסים להגן. רכבים נשרפים וחנויות נבזזות.
בערבית אומרים דאר אל חארב. עולם החרב.
איך אני אוהב את אלו שב2:40 בלילה, רואים ציוץ שמחפש קצת פורקן מעומס המחשבות המוטל עליו. ובוחרים לאנפל.
אתם לא חייבים לפברט, בכלל לא. אבל אם זה מה שמפריע לכם בעין בפיד השומם שיש כעת. וואלה, אנפלו בכיף. לא צריך אתכם כעוקבים. #זדיינו
מחר הולך להתנהל קרב.
אני אלחם לחיים, והם יעשו לי את המוות.
אני אבוא עם צדקת דרכי, והם ישפילו אותי וירמסו אותי.
אני מכין את עצמי לתרחיש הכי גרוע. אך הם תמיד יצליחו להתעלות על כל דמיון.
כאן כספיתון 1, נפגעתי.
שמעתי שביום חמישי אתם מתכננים לצאת למרפסות ולמחוא לנו כפיים במשך 2 דקות, בכדי להודות לנו על עמידתנו בחזית המלחמה כנגד הקורונה. אז קודם כל, זה נורא נחמד. אבל אם פשוט תש��רו על הוראות משרד הבריאות בקפידה, זה יעזור לנו הרבה יותר.
כמו כן, כשהכל יגמר תרחצו ידיים ותביאו לנו אוכל. תודה.
אה, כן. התאג"ד חטף בקת"ב לחלון קדמי. והושבת. רבע שעה קודם לכן ראינו נער הולך עם שקית ובה בקת"בים. 150 מטר מאיתנו. דודו הקלע ביקש רשות לירות, לא קיבל. ביקש להעביר למחסנית נותבים ולירות בשקית "אני מדליק אותה בשניה", לא קיבל. 6 בקת"בים היו בה. התאג"ד חטף אחד. ב' קיבל אחר לרגל שלו.
עין ריא, המעיין שגדלתי בו. הולכים אליו ברגל מהישוב, במרבית הפעמים ניתן למצוא יושבים בו יהודים ופלסטינים, מבלים בכיף זה לצד זה.
מאות רבות של פעמים קפצתי לתוכו, ראש. נר. כדור. כל סוגי הקפיצות שאתם מכירים.
בשבת כוח צבאי זיהה מחבלים (אין מילה אחרת) מסתירים בו תלתלית. לפגוע ולפצוע.
לפני שנה בדיוק, חבר שלי בחר לשכוח לתמיד.
הכרתי אותו כבחור צוחק ומצחיק עם נפש מיוסרת. בחבורה הקטנה של��ו אנחנו לא צריכים לדבר כדי להבין. כולנו היינו "שם". ראינו מראות, שמענו קולות והרחנו ריחות. ואנחנו רק רוצים לשכוח..
שמעתם עליו כ"הרוג ה74 באסון המסוקים". רדי, מתגעגע אליך.
#PTSD
כבר יותר משלושה חודשים שאני בחל"ת קורונה, ואני מחפש מקום חדש להשקיע בו את כוחותי ויכולתי.
מה אני מחפש? מקום שיתן לי 50% משרה, עם דאגה לפנסיה שלי. בתחום הדוברות/יחסי ציבור/עיתונאות. או תחום הממשל והשירות המקומי/ארצי/מגזר שלישי. או תחום הביטחון. או תחום הפרלמנטריה.
אשמח לשיתופים.
#פידלילה היקר,
טוויטר חסמו בלי סיבה ידועה את מאיר ליוש. בינתיים הוא פתח יוזר חליפי. מוזמנים לעקוב אחריו:
@MeirLayosh2
מי שבא לו לרטווט כדי שזה יגיע לתפוצה רחבה ונחזיר לו את ה25K עוקבים, זה יהיה נחמד.תודה.
מ5 בבוקר אני מדבר עם חברים דרוזים, ברית הדמים שלנו כלוחמים שנפצעו בפעילות חזקה מתמיד. שותף לכאב שלהם. לתיסכול מזה שאף כוח לא נכנס לג'נין ומנסה לאתר את גופתו של תיראן הי"ד.
הם מבקשים להדגיש שזה היה רצח. המחבלים ניתקו אותו מהמכשירים אליהם היה חובר לאחר ניתוח ושמו קץ לחייו.
תשתפו.
יש לי חבר, פאדי שמו..
חבר שאני מכיר קרוב ל20 שנה, למרות שהוא מבוגר ממני בכמה שנים טובות.
היינו במצטבר במשמרות שעות רבות זה לצד זה. הצלנו חיים יחד, טיפלנו באינספור פיגועים וראינו המון מוות.
למדתי ממנו המון, ואף פעם לא ראיתי אותו נשבר.
השבת, גם אתם הכרתם אותו.
פאדי, אנא בחיבאק.
@RackMada
דאם פרטים.
גם אני פצוע, גם אני עדיין "שם", אבל אני לא לבד. התארגנו קבוצה של לוחמים פצועים, ומטפלים בעצמנו.
יש לנו את הניסיון להרים אותו מהקרקע ולהשיב לו טיפה מהחיוך שאבד.
המחבל "שלי" חוסל.
הוא היה בן 20 ומשהו כשניסה לרצוח אותי. משוייך לחמאס חברון.
לו הוא לא היה מחוסל, כנראה שהיה משוחרר בעיסקת שליט בעיסקה אחרת שמדינת ישראל מעניקה לחמאס.
הרגשות מעורבים. ליבי עם בני משפחות החטופים. אך גם עם אותם הנפגעים מהמחבלים שהולכים להשתחרר, ואלו שיפגעו בעתיד.
מכונית תופת בצפון השומרון, גופת ישראלי בשבי מחבלי הג'יאהד האסלאמי, ירי כבד על חיילים בשכם, שני פיגועי מטען בירושלים.
כל זה תוך פחות משלושה ימים, ובלי להזכיר את פיגועי האבנים, מטעני ההבשלה והבקת"בים.
אולי עכשיו למישהו בכנסת יפול האסימון שחייבים יד תקיפה כנגד הטרור שמרים את ראשו?
בעבר התעסקתי קצת בתיעוד עברות תנועה מסכנות חיים של פלסטינים בכבישי איו"ש לצורך סיקור תקשורתי. פרויקט שנגמר מהר מדי לצערי.
הבוקר חזרתי לאותם סרטונים. לא התאמצתי לחפש את כולם, והגעתי ל54 סרטונים תחת אחריותי שכל אחד מהם זה "כמעט ונפגע" על ידי נהג פלסטיני.
54 הרוגים, שבנס ניצלו.
"אם תעצום עיניים, תמות". ככה. כל הפינוי מחברון עד סורוקה. מלווה בסטירה קלה מדי פעם, או בטילטול. כדי להעיר אותי. לא לתת לי לשקוע שוב.
כבר 15 שנה (וקצת). כל פעם שאני רוצה לישון. המוח נלחם בגוף. לא לעצום עיניים. לחיות. או לפחות לקבל עוד 20 מ"ג מורפיום לוריד, כמו אז. ולנוח.
@carmeldangor
גבריהו בתגובה: אמנם יום כיפור עבר לפני שבוע וחצי. אך עדיין, סליחה שפגעתי.
____
כמו כן, הבנתי שמועצת הכפר בידיה מודה לאיחוד האירופי על תרומת הרכב.
אזהרת טריגר.
תדמיינו הלוויה של תינוק, כבן שנה.
תדמיינו תינוק, הרוג.
את השיניים שרק צמחו, מנופצות. את הפה שלא יגיד יותר אבא ואמא. רגליים שלא ילכו צעדים ראשונים.
כביש 60 צפונית לחלחול. נהגת נסעה הביתה. בנס התינוק שלה לא היה איתה. סלע שזרק מחבל ניפץ את השמשה ופגע ישירות בכיסא שלו.
@Noa_Liberator
לונדון. 2018.
נכנס לפאב, רואה מבט מיואש ומוכר. ניגש לאדם שמעולם לא ראיתי. רג'י, צלף ביחידה המלכותית הבריטית שלחם בכמה סבבים בעיראק, וכיום הומלס. המבט שזהיתי? פוסט טראומה. ישבנו לשעה וחצי של שיחה. סיפר ש12 שנה אף אחד לא התעניין בהתמודדות שלו, חוץ מישראלים שאיכשהו תמיד ניגשים אליו.
במשך יותר משעתיים ניסיתי לכתוב כמה מילים. אבל לא ממש ידעתי מה ואיך.
רזיאל, האיש והחיוך הענק, שבפעם האחרונה בה נפגשנו צ'יפח לי את הגב באמירת "הכל לטובה אח שלי". אתגעגע למראה המשלופר שלך עם הפליז הענק בכבישי השומרון.
רעולי פנים מתכנסים לקראת תחילת הצעדה לעבר השכונות היהודיות בלוד. צעדה שאושרה על ידי המשטרה מכיוון שהובטח לה שתהיה "בלתי אלימה", לציון שנה למבצע "שומר החומות" והפרעות שביצעו תושבים ערבים ביהודים תושבי העיר, שהובילו למות הפורע מוסא חסונה.
צילום: איתן אלחדז/TPS
__
כל הזכויות שמורות
אתמול הצוות (ארבעה אנשים) שהייתי בו הצלחנו לסגור מעגל ל6 משפחות של פצועים, ושל חלל אחד.
במהלך היממה האחרונה הצלחנו לאתר מיקומים של נפגעים חיים, ולהכווין יחידות מיוחדות שיחלצו אותם לפינוי. אנחנו ממשיכים לעבוד כל הזמן לזיהוי אלמונים, תוך צפייה במראות קשים מאוד.
הלב עם כל הנעדרים.
אוף.
כל שנה אני לא יודע למי ללכת. 46 אנשים שהכרתי הכרות אישית ואינם עוד, זה המון. גם אם כמה מהם צמודים זה לזה. ומה אני בכלל יכול להגיד למשפחות? הרי גם אני אמור לשכב באיזה קבר. ורק בנס אני כאן.
כל שנה מחדש אני בסוף נתקע בבית. לפעמים עם העראק, לפעמים רק בוהה.
והשנה?
אוף אוף אוף.
מי דמיין שבעוד 4 שעות וארבעים דקות. החיים שלי ישתנו? מלוחם עם מיטב הציוד שאמור להיות מגן מושיע, אהפוך לפצוע. גזור מדים מנעל ועד חולצה, כולל הווסט. עירום ללא מכסה, רק הנשק צמוד לגופי. כאוב. הכאב הכי נורא שאפשר.